Blogtherapy
A BLOG LEÍRÁSA
Medikália persze egy kitalált név, de nekem valóságos: a hivatásom helyszíne. A kórházak, ahol a nővér vagyok. A pszichiátria, a gerontológia, a terhespatológia, ahol eddig ápoltam, a kutatások, amiket olvastam, az iskolák, ahol tanultam, mind ennek a világnak részei. A megírt történetek és gondolatok pedig reflexiói annak, ahogyan ezt megélem.
Látogatás: 259211 alkalommal
A blogban írottak nem képezik a WEBBeteg orvosi tartalmának részét, azok igazság-, és valóságtartalmáért portálunk felelősséget nem vállal.
Fordulatok vasárnap reggel
Vasárnap reggel háromnegyed hatkor töküresek az utcák, állapítottam meg, és még sötét is van. Ez eddig nem tűnt fel, hiszen eddig csak félálomban beültem az autóba és valahogy úgy, mint buli után az egyetemisták az ágyukba, emlékezetből odakerültem a kórházba. De tegnap este ahogy a házunk elé kanyarodtam, szépen lassan, a jobb első kerekem végleg kilehelte a lelkét. Rendes volt tőle, hogy még utoljára hazavitt, és nem az autópályán robbant ezer darabbá, mint ahogy azt néha látom más autóknál. Így aztán újra gyalog járok, amit a nyári pokoli hőségben már rég el is felejtettem, annyira, hogy észre sem vettem, hogy közben ősz lett.
Scrubs
Ezúttal nem a Dokik című sorozat eredeti címére utalok, hanem a kórházi ruháinkra, ami angulul scrubs, magyarul meg nem is tudom. Mert ugye műtősruha lehetne a fordítás, dehát mi az osztályokon nem műtünk, mégis ezt hordjuk. A köpeny sem megfelelő, mert már nincs senkinek sem az a régi egybeszabott fehér elölgombolós otthonkája (a vádliközépig fűzhető nyitott orrú cipővel ugye), az a bizonyos fehér köpeny pedig külön életet él, és habár már nem csak az orvosok kiváltsága, de azt rendes civilre vagy szintén a műtősruhára kapjuk fel.
Egyenruhát sem mondhatnék, habár eddig mondtam, és angolul is jó volt az, hogy "nursing uniform", mert egészen eddig azt jelentette ez, hogy az a ruha, amit a nővérek hordanak a kórházban, és a szabása ugyan hasonló, de a színe, fazonja és mintája változhat, egyéni ízlésnek megfelelően. Most azonban már az egyenruha is újfajta jelentést hordoz, mert nagyon sok kórházban behozták az igazi uniformist, azaz mindenkinek kötelezően egyformában kell lennie. Esetleg két fazon közül lehet még választani, hogy mind a százötven féle testalkatnak megfelelő lehessen, semmi minta (bár ezt én magam nem bánom, de mások igen), és egyféle szín. A nővéreké általában a sötétkék és a fehér, akik pedig a szülészet-nőgyógyászaton dolgoznak királykéket hordanak. A többi kórházi dolgozót sem kímélték: a segédáplók bordót, a betegszállítók szürkét, a takarítók pedig bézs színt kaptak. A műtőben maradhat a zöld, valamint a régi kopott retró műtősruhák. Mindezt azért, hogy a kórházi betegek és látogatók szín alapján is azonnal tudják, kivel van dolguk. Persze mindenkinek van névtáblája, amit kötelező is jól látható helyen hordani, és ezt a nagy többség meg is teszi, sőt, a munkakör többszörös fonttal fel van tüntetve mint maga a név, dehát úgy látszik ez kevés és hiábavaló, és a szín alapján kódolt megkülönböztetésnek mégiscsak több létjogosultsága lehet a 21. században mint az olvasni tudásnak és neaggyisten az egyéniségnek. Mert igazából ez utóbbi bosszant engem. A sötétkék és a királykék színeket nem szeretem, és nem is állnak jól.
Multivitamin
Szoktam
a
gyerekeknek
adni,
és
ez
is,
mint
minden
gyógyszer,
meg
hasonló,
jól
meg
van
dizájnolva,
hogy
a
gyerekek
biztosan
megegyék.
Jelenleg
a
spongyabobos
változat
fogy
itthon,
habár
a
négy
különböző
színen
négy
különböző
figura
van,
így
minden
nap
eldönthetik,
hogy
kit
akarnak
éppen
megenni.
Most,
hogy
öreg
lettem,
már
én
is
szoktam
multit
szedni,
ha
el
nem
felejtem,
kifejezetten
a
nőknek
kipreparált
fajtát.
Az
enyém
persze
unalmas,
sima,
halványbarack
színű,
pedig
több
fantáziával
megcsinálhatnák
a
nőknek
és
asszonyoknak
ezeket,
főleg
a
sorozatfüggőknek.
Lehetne
mondjuk
a
Született
Feleségekből
az
öt
nőci
képe
a
tablettákon,
hogy
én
is
eldönthessem,
éppen
melyiket
akarjam
aznap.
Hm,
ma
olyan
lúzer
napom
van,
ide
nekem
Suzanne-t.
Ma
meg
olyan
bitchy
hangulatom
van,
Gabiból
fogok
enni.
Amikor
sznobizok,
akkor
jöhet
Brie,
vagy
amikor
este
nyolcra
végképp
kipurcantam
a
gyerek-
és
férjnevelés
szépségeitől,
magamhoz
veszek
egy
Lynette-s
tablettát.
Mikor
meg
randira
készülök,
bedobom
Edie-t:-))
Cord prolapse
Elnézést a sok angol címért mostanában, de már vagy kezdek elfelejteni magyarul, vagy soha nem is tanultam meg egy csomó dolgot, amit mondani szeretnék. Például ezt sem, hogy azt hogy kell szakszerűen mondani, amikor a köldökzsinór előreesik (lehet, hogy éppen így is akár, mert ez nem hangzik rosszul és pontatlanul).
Széljegyzetek különböző napokról
A Szent Mária kórház utónévkönyve
Legalábbis simán kiadhatnánk egy ilyet abból a gyűjteményből mazsolázgatva, amit a csecsemőosztály egyik nővére gyűjtött össze az elmúlt időszakban. Mivel már ott dolgozom egy ideje, és ismerem a betegközönséget, nem is kéne, hogy annyira meglepjen, és inkább azon tűnődöm, hogy miért van az, hogy a szabadság országában a hülyeségre van a legnagyobb szabadság, és persze ez szintén nem lep meg, mint ahogy lassan már azok a paradoxonok sem, hogy miért is védik az emberi jogokat körömszakadtáig, miközben a lábkörmükkel meg a sárba tapossák, miért erőltetik, hogy a gyerekeikből különleges valaki legyen, mikor már születésétől kezdve arra predestinálják, hogy nevetséges legyen és a nagy kérdés, hogy vajon megállapítható-e az a vékony és relatív határ a normális és abnormális között?
A FOB jelenség
Az apukákat, vagy ahogy mi hívjuk őket, a FOB-okat (ejtsd fáb, a father of baby rövidítése) egy külön élmény végigkísérni a terhesség és szülés folyamatán. Ahol most dolgozom, ott is sokat találkozom velük, mármint ha maradnak a fogantatás utáni félórán túl, de a szülészeten is, hogy az utóbbi évtizedben divat, sőtmitöbb, szinte követelmény lett az apás szülés, ott vannak és a legkülönbözőképpen tudnak viselkedni. Rövid gyakorlati időm is elégnek bizonyult néhány érdekes, már-már sztereotíp kategória felállítására.
L.B. emlékére
Néhány
éve
történt
már,
de
a
beszélgetésünket
nem
tudom
elfelejteni.
A
távolság
és
időeltérés
miatt
csak
csetelni
tudtunk,
de
az
írott
szavakon
keresztül
is
pontosan
érződött
a
bánat,
szomorúság,
kétségbeesés,
aggódás,
tehetetlenség,
illetve
ezeknek
az
érzéseknek
valami
olyasmi
egyvelege,
amit
csak
az
érthet
meg
igazán,
aki
maga
is
megélte
már
azt
a
fajta
leírhatatlan
veszteséget,
amivel
ilyenkor
meg
kell
küzdenie
az
embernek.
Hiszen
egy
hete
még
minden
rendben
volt.
Még
izgatottak
és
boldogok
voltak,
tervezgettek
és
nevettek.
Miért
is
gondoltak
volna
bármi
másra,
amikor
egy
gyermeket
váró
fiatal
párnál
még
az
aggódás
is
eltörpül
a
reményteli
várakozás
mellett.
Vannak
olyan
dolgok
azonban,
amik
ritkák,
váratlanok,
előzmény
nélküliek,
és
ennél
fogva
nehezen
magyarázhatók
és
még
nehezebben
érthetők.
Egy
vérrög
a
köldökzsinórban.
Egy
létfontosságú
ér
megszakadása
és
kivérzése.
Egy
utólag
kiderült
fejlődési,
vagy
kromoszómális
rendellenesség.
Két történet
A nővér aki áthozta a szülészetről, elmondta az adatait, kordinátáit és a sztoriját, majd hozzátette, hogy elég furcsa, és nem udvarias (érdekes, de itt aki szókimondó és egyenes, az egyből udvariatlannak számít) és nem fogja fel mi történt, sőt, el sem hiszi, hiába mondták el többször is, de majd rájön. Imádom az empatikus kollégákat.
Bicarbonate Uterus
Avagy bicornate uterus, de annak nincs semmi értelme:-) Lehet még cornuate is, ha nem angolosan, hanem latinosan szeretnénk fogalmazni. Szóval az egyik betegemnek ilyenje volt. Illetve van. (És így is mondta, bicarbonate-nak, azért mertem viccelődni vele.) Ez egy érdekes dolog, a méhnek két része van, talán a szív alakkal lehet legjobban illusztrálni, és az egy-egy részhez tartozik az egy-egy petevezeték, meg petefészek. Így történnek azok a médiaszenzációk, hogy tratam, ikerterhesség két méhből! Persze se nem ikrek, se nem két méh, de a laikus számára mégis. Ennek a lánynak csak egy volt, viszont azt érdekes volt látni, ahogy minden inkább a jobboldalra tendálódott, hiszen azon az oldalon fejlődött a magzat. A baloldal ilyenkor megmarad eredeti méretében, a jobboldali viszont fejlődésnek indul, és nő, ameddig tud. Általában nem túl sokáig, ha a 34-36-ig hétig eljut, az már csúcsteljesítmény. A méh ilyenkor majdnem szívalakú, s a szivecske egyik felében nő a magzat. A pocak tényleg érdekes, ahogy kissé csálén áll. Az is előfordul, hogy az egyik rész teljesen jól működik, a terhesség majdnem végig rendesen kihordható benne, a másik rész pedig fejletlen, és ha a terhesség azon az oldalon történik, sajnos nem tud sokáig nőni, mert nincs hova. Ilyenünk is volt már sajnos, az első gyerek szépen fejlődött 36 hetes koráig, aztán megszületett, és minden rendben volt vele. A második viszont a másik oldalon fogant és próbált nőni, de a 20. hét után már nem ment. Az az oldal nem tudott tovább nőni, a babának nem volt hova fejlődni, és őt elvesztették.